I tidligere afsnit:
Gannicus har bevist sit værd. Beløn ham med frihed.
Du har gjort dig fortjent til rudis. Du er ikke længere slave.
Din hustru forrådte dig. Et sidste knald.
- Vi vil nedkæmpe romerne. - Jeg er ikke romer.
- Naevia er død. - Jeg slår ham ihjel!
- Har du mistet forstanden? - Naevia er i live.
Lad dem ikke falde i dag, men i arenaen for øjnene af Capua.
Få din far til at ophæve ægteskabet, og jeg vil være våd af begær.
LIBERTUS
Dræb! Dræb!
- En flot opvisning. - Som folket aldrig vil glemme.
Det samme gælder dig, Varinius, som gav så generøs en gave.
- Nej, ham glemmer vi aldrig. - Det kan man ikke sige om alle.
- Bare flere var som du. - Synd, at Rom kalder på ham.
Dine lege har givet byen et tiltrængt pusterum i dystre tider.
- Henrettelserne begynder. - En glorværdig finale.
- Hvis blot Spartacus var én af dem. - Ham fanger vi snart, Mercato.
- Mine mænd er efter ham. - Lad os sende et budskab af blod.
"Hannibal står for vore porte."
Dette siger man for at jage Roms børn en skræk i livet.
En trussel om udyret, som skabte rædsel i denne by for længe siden.
Men som det gælder for alle republikkens fjender -
- døde Hannibal for et romersk sværd.
En skæbne, som rebellen Spartacus kommer til at dele!
Var det ikke din slægtning Appius Claudius Pulcher -
- som ikke kunne besejre Hannibal i Capuas første slag?
Jo, det var.
Guderne lader os vente, men giver os et varsel i horisonten.
Tre af Spartacus' trofaste væbnere vil dø som advarsel til Roms fjender.
- Slå dem ihjel! - Gør jer klar til at dø!
Deres blod skal udgydes af krigere, som har kæmpet sig vej til primus.
Men hvem skal lede Roms tropper?
Hvem fortjener at skabe historie? Kun én kan komme på tale.
Den eneste gladiator, som har gjort sig fortjent til sin frihed.
En ægte gud i arenaen. Her er Gannicus!
Gannicus! Gannicus!
Slå dem alle sammen ihjel, Gannicus!
- Hvorfor gør han det her? - Fordi han er uden ære.
Endelig mødes vi i arenaen. Som Melitta altid frygtede.
Er det sandt? Lå du med hende den aften, hvor hun gik bort?
Oenomaus ...
Værsgo at begynde ...
EN DAG TIDLIGERE
Vi burde ikke have delt os.
- Havde vi været hos jer ... - Så var endnu flere døde.
Vi begik begge fejl.
Lægger vi dem ikke bag os, risikerer vi gentagelser.
Vi har fundet noget.
Endelig smiler guderne til os.
Lad os se, hvor meget de smiler.
Hent de andre.
Led efter våben. Man kan have efterladt noget.
Tag over hovedet. Næsten da.
Vi bør hvile og tænke over fremtiden.
I har ingen fremtid her i mit tempel.
Undskyld.
- Det så forladt ud. - Det modbeviser jeg.
Vend tilbage, til hvor I kom fra.
Endelig sender guderne mig hinsides. Vil I med?
Vi søger kun husly. Ikke andet.
- Spartacus ... - Er du Spartacus?
Så er det her jo en velsignelse!
Der er ikke blevet tilbedt i dette tempel i årevis.
Det er ikke videre bekvemt, men jeg deler alt, hvad jeg har.
- Tak. - Tager du vin fra et romersk bæst?
Hvad er du selv? Galler, at dømme ud fra manererne.
Jeg er ingen galler. Jeg er Agron fra øst for Rhinen.
Jeg er romeren Lucius. Mig en forbandet fornøjelse.
Hvorfor befinder du dig her, Lucius?
Engang boede jeg mere adstadigt.
Hus, jord, heste, en familie.
Fjernet fra denne jord af Sullas sorte hjerte.
- Sulla? - Han var også romer.
Men han tromlede hen over alle, som trodsede ham.
Ligesom man behandler slaver.
Jeg har haft slaver.
Hvis det er forbrydelse nok, så tag mit liv.
Der er alligevel ikke mere vin.
Dine øjne lyste op, da du hørte mit navn. Uventet hos en romer.
Min kære blev slagtet af romere.
De er ikke længere en del af min slægt.
Men manden, som kan bringe dem til at lide -
- vil jeg med glæde kalde min broder.
Kunne du ikke have talt, før du drak resten af vinen?
Havde jeg vidst, I kom, ville jeg have fyldt hytten.
Jeg troede, I alle sammen faldt i Lucanias miner.
- Hvor har du hørt det? - I Neapolis' gader.
Byen emmer med nyt om dit nederlag.
De eneste overlevende skal henrettes ved Varinius' lege.
- Giv mig nogle navne. - Jeg ved, tre skulle kæmpe.
Den ene kaldtes "Den ubesejrede galler".
Crixus ... Er han i live?
Kun til i morgen ...
Legene afsluttes, når solen går ned i morgen. Det samme gælder deres liv.
- Spartacus undslipper atter døden. - Mens vi favner den.
Som jeg vil omfavne Naevia, når vi mødes hinsides.
Der venter Melitta også på dig.
Jeg længes efter den genforening og de svar, den vil give mig.
Folk bliver ellevilde.
Gannicus' evner tales op på siden af selve Hercules'.
Han blev udødeliggjort. Jeg er blot ude efter jordisk gods.
Udbetalingen finder sted, når opgaven er fuldført.
Jeg mangler penge. Lidt forudbetaling vil blot anspore.
Naturligvis. Vi kan jo ikke have, du fordufter, før tiden er inde.
- Det skal blive gjort. - Det bliver storslået.
Kom, så skal du møde magistraten og prætor Varinius selv.
De kan se legenden i arenaen, ligesom folket.
Jeg er mere til vin og moralsk anløbne kvinder.
- Hvorledes faldt han? - Vi stødte på Spartacus.
Skurken leverede selv det dødelige slag.
Og dog står du her, lyslevende.
Jeg hjalp din tribun og trak ham til side for at stoppe blødningen.
En ædel, men frugtesløs gerning. Giv senator Albinius besked.
Spartacus er ikke blandt de, som henrettes i morgen.
- Og syreren? - Han får chancen i kamp.
I arenaen, hvor han henrettes med de andre slaver.
Nej, ædle prætor, jeg ... Prætor!
Endnu en skuffelse. Spartacus undslap Gaius endnu en gang.
- Det vil legene lide under. - Mercato lover et flot optrin.
Som der vil blive talt om i årevis.
- Din mands fiasko påvirker os ikke. - Bar han dog ikke den titel.
Netop derfor er vi samlet.
Nyheden om, at du efterstræber min elskede datter, glæder mig.
Jeg har bedt guden Hymenaeus om at godkende foreningen.
- Hans velsignelse er bekræftet. - Gudernes gaver er umådelige.
Men vi må være forsigtige.
Gaius må ikke kende vores planer, før ophævelsen er uundgåelig.
Lad os gå og drøfte planen yderligere.
Jeg længes efter at undslippe disse bånd og vende tilbage til Rom.
Og jeg længes efter, du bliver min hustru.
Han virker tilfreds.
Vi fjerner behæftelsen og fuldfører dette på behørig vis.
- Behæftelsen? - Jeg bryder den uheldige arvefølge.
- Skal dit barn ikke fødes? - Jeg vil have en mere værdig arving.
Jeg står i gæld til dig. Jeg hører, hvad du gjorde for Nasir.
Det er min skyld, han er døden nær. I burde have holdt jer væk.
- Jeg forsøgte at stoppe dem. - Havde du bare gjort mere.
Håbet om at se Crixus i live igen holdt mig i live.
Hver dag tryglede jeg guderne om at sende ham i mine arme igen.
Deres svar var at lade mig røre ham, blot for at miste ham for altid.
Han var ikke til at stoppe.
- Det var ingen af dem. - Havde Lucretia blot taget mit liv.
Så ville Crixus ikke skulle have ladet sit eget liv for noget ødelagt.
Spartacus sender bud efter dig.
- Nasir? - Han kæmper fortsat.
- Det gør vi alle. - Romerne påstår noget andet.
- De spreder rygter om, vi er slået. - Lad dem komme og se efter.
Det kan jeg ikke vente på. Vores brødre må ikke falde i arenaen.
- Vil du angribe arenaen? - Vi har få, som kan bruge et sværd.
Og det ved Glaber og hans soldater.
- De tror ikke, vi kan finde på det. - Med god grund.
Hvem kender arenaen bedre end de, som har kæmpet i den?
- Hvad tænker du? - Henrettelserne er et budskab.
Rom vil kvæle enhver, som trods dens vælde.
Jeg vil også sende et budskab. Et, som kan tænde alle slavers hjerter.
Det er en tung byrde at tage det liv, som vokser i dig.
Jeg troede, det var lettere. Jeg ved ikke, hvorfor jeg tøver.
En kvinde vil altid forsøge at beskytte sit barn.
- Men det må gøres. - Måske bør du vente.
- Dit fravær vil blive bemærket. - Mit fravær?
Jeg har fjernet børn fra mange slaver for at spare Batiatus' hus.
Du vil være dårlig og bløde i dagevis.
Det vil jeg fortælle din far, hvis han vil gennemføre dette.
Du giver vise råd.
En ydelse jeg gerne giver fortsat.
- Vil du med mig til Rom? - Jeg vil kun være ved din side.
Indtil livet forlader kroppen.
Vi har jo en fælles fortid.
Lad os se, om vi også har en fælles fremtid.
Gør det kort.
- Endelig kommer hun. - Jeg har haft nok at se til.
Det her bør dog også være ganske presserende.
Troede du, jeg ville lade dig dø i arenaen?
Efter alt, du har gjort for mig? Jeg taler med Glaber.
Han beskylder mig for at lade Spartacus undslippe.
- Han vil ikke lytte til dig. - Han vil adlyde guderne som altid.
Jeg vil fortælle ham, guderne gav os dig tilbage af en særlig grund.
At guderne stadig kan bruge dig. Som jeg også kan.
Hvad kan du bruge mig til nu?
En enkel opgave.
Der findes en lille rød flaske blandt Illithyias smykker.
Dens indhold skal erstattes af vand og bitre urter.
Jeg har set disse røde flasker før og bevidnet deres virkning.
Når intet sker, vil man sige, barnet skal fødes.
Du kan lettere gøre det selv. Du kan bevæge dig frit rundt.
Jeg må ikke afsløres. Hvis Illithyia tvivler på mig, ramler det hele.
Hvordan skulle jeg kunne gøre det? Kun ånder kan gå gennem porte.
Har jeg ikke været domina her i huset?
Jeg kan åbne alle porte.
Du kan ligeledes gøre en mand usynlig.
Der bliver gjort meget ud af legene i morgen.
Ilithyias slaver ledsager hende.
De fleste af Glabers mænd sørger for sikkerheden til alles beroligelse.
Det burde ikke være svært for en mand med dine evner at undgå resten.
- Og hvis jeg afsløres? - Bliv ikke det.
Jeg skal nok komme fri. For enhver pris.
- Er det muligt? - Hvis ikke, falder jeg med Crixus.
Må guderne bringe dig hurtigt tilbage.
- Hvor skal vi hen? - Nasir.
- Giv mig et sværd. Jeg tager med. - Du må blive og hvile.
Denne gang bliver du, mens jeg drager af sted.
Vi må af sted.
Drengen snød døden. Måske er det et tegn.
Vi må ikke forlade os på tegn. Vi må opsøge retfærdigheden.
I har alle hørt, hvad vi vil forsøge.
Nu afløses mild tale af vovede ord.
Vi drager til Capuas arena.
- Og hvis I ikke vender tilbage? - Lucius kender området.
Er vi for langt væk, må han hjælpe jer sikkert af sted.
Langt væk fra Glaber og hans soldater.
Vi har lidt store tab. Vi er blevet delt, men vi er stadig frie.
Denne frihed er uvurderlig.
Denne frihed skal vores dødsdømte brødre mærke igen.
Undervejs vil vi vise enhver, som stadig lever i trældom -
- at selv den mægtige republik bløder, når den angribes!
Du knepper som en gud.
Skal vi dele et krus og komme til hægterne sammen?
- Dig har jeg vist ikke set før. - Jeg har været væk i mange år.
- Jeg er her på grund af legene. - Dem ville jeg gerne overvære.
Jeg bytter gerne plads.
Du kan stå i arenaen, mens jeg drikker og knepper resten af livet.
Arenaen? Du er jo Gannicus. Gladiatoren, som vandt sin frihed.
Ingen anden har vundet rudis. Må jeg røre ved det?
Aftegningerne beretter om dine sejre.
De beretter om for længst glemt hæder.
Hvorfor bærer du det, hvis det plager dig?
Det skal altid være ved min side. Også i arenaen.
Som bevis på, jeg ikke længere er en slave.
Som en påmindelse om dårlige beslutninger fra mit liv i trældom.
Melitta? Træk nu vejret!
Lad os ikke tale mere. Jeg må i seng.
Vinen og mindet om dine lår styrker mig frem mod morgendagen.
Det er en velsignelse for evigt at forlade dette hus.
Må det ramle, når vi tager herfra.
Bring dem til arenaen og klargør dem til henrettelse.
Prætor! Må jeg tale med Dem?
Du lever kun på Lucretias nåde. Pres mig ikke til at dræbe dig.
Jeg ønsker at få profetien til at gå i opfyldelse.
Tal, og lad os vurdere det guddommelige i ordene.
Jeg så noget underligt i min celle.
Deres hustrus slave stjal noget, jeg har set før.
Noget, jeg er bange for, De ikke kender til.
Fyld op med vand og vin.
- Varinius skal ikke se mig svede. - Skal ske, domina.
Gaius. Jeg troede, du ville være i arenaen.
- Guderne kender ikke din mage. - Nu smigrer du.
- Gå. - Vi kommer for sent.
De vil vente, som jeg har ventet på denne velsignelse.
Det bliver en storslået dag.
En dag, du vil forsøge at forhindre i at oprunde.
- Gaius ... - Du skal ikke lyve!
Jeg ved, hvad dette er, og hvad det anvendes til.
Hvorfor?
Fordi du ikke er en arving værdig.
Du er ikke mig værdig.
Er vi drevet så langt væk fra den kærlighed, vi engang delte?
Den er blot en plet på en fjern kyst.
Lille og undseelig.
Jeg vil holde mit barn i mine arme.
Og du skal være en pligtopfyldende mor og hustru.
- Du gør, som din mand befaler! - Jeg håber, Varinius er mere mild.
Varinius?
Min far vil opløse vort ægteskab til fordel for et mere lovende.
- Vi tager til Rom efter legene. - Det er jo en sammensværgelse.
Man gør, hvad man må gøre, når skuffelsen bliver for stor.
- Jeg taler med din far. - Om hvad?
Han gav dig kun min hånd, fordi jeg tryglede om den.
Men nu er mine tårefyldte øjne udtørrede som en ørken uden regn.
Er der intet mellem os længere?
Kun minderne. Men de svinder også.
Kom. Lad os fremstille os som mand og hustru.
En sidste gang.
Folk er utilfredse.
- Vi kan ikke give noget skylden. - Kun forsinkelserne.
Undskyld os. Min mand stødte på nogle uventede bekymringer.
- Det må have været vigtigt. - Det var det også.
Det hører fortiden til. Lad os i stedet se fremad.
Den slags kan frarøve søvn.
Jeg håber, afslutningen på denne dag glæder dig, som du glæder os alle.
Lad os begynde.
- Hvad venter vi på? - Kom dog i gang.
Ærede borgere i Capua. I dag skal vi bevidne afslutningen -
- på disse lege, iscenesat af jeres ydmyge Publius Varinius.
Jeg har ikke glemt traditionen om henrettelser -
- men giver dem i stedet en central placering.
Vi får se, hvilke mænd der skal udskænke Roms retfærdighed.
Lad os ikke vente længere på blodet.
Træd ind, Mycter og Samnite.
Træd ind, Abiron og Murmillo.
Må guderne velsigne os med en dag, ingen vil glemme. Lad det begynde!
Slå ham ihjel!
- Himlen skælver. - Perfekt sammensætning, Mercato.
- Vil du gøre det samme i Rom? - Tak, men jeg er bundet til Capua.
- Vil du lokke alle fra mig? - Nej, kun nogle få.
Din mands øjne gemmer på et uvejr.
Han har gjort en ulykkelig opdagelse i mit sovekammer.
I sandhed ulykkelig ...
Sidste kamp før hovedkampen. Hvem viser sig som en gud?
Dræb, dræb!
- En flot opvisning. - Som folket aldrig vil glemme.
Det samme gælder dig, Varinius, som gav så generøs en gave.
- Nej, ham glemmer vi aldrig. - Det kan man ikke sige om alle.
Henrettelserne begynder.
Dræb, dræb, dræb!
- To mand mod en hær? - Vi skal nok klare os.
- Ved du, hvad du skal? - Ja.
Det giver mig styrke at vide, du står ved min side.
Hvis nogen blandt jer tror på guder, bør I påkalde dem nu.
Fart på.
"Hannibal står for vore porte."
Dette siger man for at jage Roms børn en skræk i livet.
En trussel om udyret ...
I mange år har jeg drømt om at vende tilbage til arenaen.
Det er en ære at stå ved din side.
... døde Hannibal for et romersk sværd.
Jeres tid er kommet.
De har givet os sløve sværd.
- Uden håb om sejr. - Lad os bevise, de tager fejl.
Jeg håber, I dør!
Det er en ære at kæmpe med Gannicus, arenaen største mester.
Her står ingen mestre. Kun mænd og deres skæbner.
Er du fra Batiatus' hus?
- For længe siden. - Vil du slå dine brødre ihjel?
Jeg sørger for, de dør med ære.
- Dræbt af en, som har dem kær. - Her kommer Gannicus!
Gannicus!
Gannicus, Gannicus!
- Jeg begynder at tvivle på planen. - Vi brænder for det her.
Gør dig klar til ...
Hun var min hustru!
Du var min bror!
Han er min!
Det er her.
Stands!
- Endelig skal han dø. - Det er på høje tid.
- De er for længe om det. - Vi må vente eller se dem fejle.
Jeg ønskede ikke at føle sådan for hende.
Rhaskos!
- Pis. - Vent ...
Det går ikke hurtigt nok!
Kæderne! Bind dem rundt om bjælkerne.
Åh, gud ...
Træk!
Nu sender jeg dig i armene på hende, min broder.
Træk!
Nu!
- Hvad foregår der? - Lad os komme ud!
Af banen! Væk med jer!
Mercato!
- Mercato! - Mercato!
Vi må hellere se at komme væk, broder.
Slå dem ihjel!
Giv mig en hånd!
Spartacus ...
Cossutius!
Så er der fri bane!
Endnu en gang har Spartacus ydmyget dig.
Du er færdig i senatet.
- Vi må væk, Spartacus! - Nej! Vi må finde Oenomaus.
Denne vej.
Gaius! Hjælp mig. Vær sød at hjælpe mig.
Jeg er ikke så dum, som du og din datter tror.
Hjælp mig.
Gå. Jeg følger efter jer.
Spartacus ...
Jeg er færdig med legene. Lad os komme væk for altid.
Borgere! Fald ned, borgere!
- Saml så dine mænd! - Du er i sikkerhed i huset.
- Hvor er min far, Gaius? - Spartacus slog ham ihjel.
Vi overlever det her sammen.
Som ægtemand og hustru.
Tekster: Martin Schiær www.sdimedia.com